Nemůžu tomu uvěřit, moje dcera se mi vrátila.
Kdysi jsem ti říkal Misty-Wisty,
ale nemusím, jestli nechceš.
To bych byla ráda.
- Aspoň zatím. - Dobře, Misty-Wisty. Teda Misty.
Máme toho tolik co dohánět. Jen pro něco skočím.
To je úžasné!
Kéž bych nemusela zpátky kvůli královským povinnostem.
Jsem tak šťastná.
Není nic lepšího než mít dceru. Snad jen mít dvě.
Už musím. Pa pa!
Pamatuješ, jak ses v cirkuse nejvíc smála tomuhle?
Co?
A milovala jsi tuhle malbu z muzea.
Na tak mladou klisničku jsi měla ohromný umělecký vkus.
Mám ty vzpomínky trochu rozmazané, Abeceďáku.
Už žádný Abeceďák. Odteď mi říkej „tati“.
Dobře, tati.
Aha, myslels Misty. Chápu.
Promiň, nepamatuju si… Tati.
Jen to chce osvěžit paměť. Už vím. Prožijeme spolu úžasný den.
Pak si určitě na vše vzpomeneš.
- Co ty na to? - Moc ráda.
Nejdřív znamínko a teď tohle.
Jsem šťastná, že jsme zase spolu.
- Rozkošné! - Moc.
Jsem plná emocí!
Hej, tak ukaž svoji zář.
Tak ukaž mi, co máš.
My svá znamínka chcem sdílet,
teď je ta pravá chvíle.
Tak odevzdej se svojí velké síle.
Hej.
Každý poník chce tu být, jestli chceš svou cestou jít,
musíš najít svůj slib a žár.
Kopýtko dej na srdce,
honem dej se do práce.
Teď spojíme síly
napořád.
MY LITTLE PONY UKAŽ SE
Kde začít s obnovením vztahu a vzpomínek?
Vymýšlet hry a zábavu šlo líp tobě.
- Fakt? - Jo.
Proto hraju hry i v čajovně.
Díky tobě.
Jak pozorné!
Já nemůžu.
To si nepamatuju, ani poslední hru.
Leda „Ďábelské spiknutí“, kde jde o ovládnutí celého poníctva.
Tu má ráda Opaline.
To není skutečná hra, že?
Vytrpěla sis hodně. Ještě toho musíš hodně otevřít.
Ano. Mám dvacet beden jejích vzpomínek.
Myslela jsem emocionálně, ale jo.
Podáš mi pomocné kopýtko, dcero?
Kdykoli, tati-ďáku. Abecetáto.
Promiň, pořád si zvykám.
- Slyšelas, co právě řekla? - Jo! Tati-ďáku? Sranda.
To nemyslím. O Opaline a ovládnutí poníctva.
Možná nám ta hra prozradí její plán. Měli bychom náskok.
Jak Equestrii chráníme?
- Musím se Misty zeptat. - Jsi skvělá detektivka.
Ale měla bys poznat, že teď není vhodná chvíle.
Ale je.
Poslední dobou se k Misty chováš trochu extrémně.
Jak to myslíš?
Takže k Opaline…
K Opaline…
Misty! Pověz mi o Opaline.
Asi jsem byla trochu dotěrná.
Ted potřebuje jen naši podporu.
Až bude připravená, všechno nám řekne.
Mezitím můžeme něco zjistit sami.
Skvělý nápad.
Jednorožci říkají, že minulost je klíčem k přítomnosti.
Je důležité pochopit minulost poníka,
jelikož volby všech se odráží v čase…
- Odráží v čase? - Jo.
A vím, s kým si promluvit!
Za mnou.
Natrhejte trávu a pozor na smradlavý plevel.
Právě roste.
A ty.
A ty půjdete taky.
Je skvělé se s tebou dnes projít po vzpomínkách.
- Milovalas to tady. - Fakt? Kde jsme?
Na Vzpomínkové. Podívej.
Tohle jsme se svolením stromu vyryli.
Když jsi zmizela, chodil jsem kolem denně.
Už se těším, až budu táta na plný úvazek.
Ten mrzout nebyl nikdy šťastnější.
- Ani s královnou. - Misty taky nikdy nevypadala šťastněji.
Možná bychom je měli nechat?
Proč bychom měli…
Co? Ráda se podívá.
Je to rozkošné! A asi trochu vtíravé. Fajn.
My půjdeme, abyste si spolu užili jako rodina.
A v soukromí. A neptejte se, proč to říkám.
Kdyby něco, zavolejte.
Slyšela jsi to? Jako rodina! Jenom my dva.
Jako kdysi.
Vítej zpátky doma.
Chci, abys tu měla pohodlí.
Počkej. Teď přijde to nejlepší.
- Tadá! - Ty jo, to je…
Tvůj starý pokojíček.
Úplně stejný, jako když jsi zmizela,
jen zajdorožci jsou zaprášenější.
Zavolám Prachovku, úklidového poníka, a najmu ji.
Bude to tu jako ze škatulky. Máš ráda škatulky?
Když už ses zabydlela, pojďme si užít.
Čekám na tuhle chvíli celý život!
Netuší, kdo teď jsem.
Přizpůsobím se. Chci mu dopřát ten nejlepší den.
Falešný úsměv umíš, je načase ho použít, Misty.
Jdeme na to!
Au, bolí to.
To je moje dcera. Pamatujete na ni?
Pozdravte mou klisničku.
To je mé dlouho ztracené dítě. Dej jí kopýtko.
Abeceďá… Teda, tati.
Můžeme trochu ubrat?
Nemám ráda tolik pozornosti.
No jistě. Omlouvám se.
Kdysi jsi to milovala.
Nebudu tolik křičet, ale hrdý budu.
Teď nás čeká něco fakt vzrušujícího.
Co? Výlet do jednorožčí knihovny?
V žádné jsem ještě nebyla. Nebo je to…
Jsme na hřišti?
Jo! Odsud máme tolik hezkých vzpomínek.
Milovalas tu houpačku.
Hurá!
A klouzat se.
Hurá.
A točit se na poňokoči.
Co kdyby ses se staroušem zase zatočila?
Prosím?
No jasně!
Dovolíš?
Nejsi na to trochu stará?
Jo, ale nejsme stejně staří?
A co?
Unesli mě a vymývali mozek, cítím toho tolik, potřebuju sem!
Cítit…
To chápu.
Ať tě turniket emocí navede z nekonečné temnoty do světla.
Jo, jasně.
Můžeme!
Tak jo, to stačí.
Mívalas silnější žaludek. Asi už bylo hřiště dost.
Jsem v pohodě.
Byla to sranda. Jo!
- Co zkusit něco jiného? - Jo. Moc ráda.
Průzkum jeskyně, nebo lezení na strom?
Nebo můžeme zase zkusit polykání ohně!
Izzy. Kde to jsme?
Tumáte dárkové koš-koše z divoké trávy.
Helemese, koho to tu máme. Dizzy.
Vlastně jsem Izzy.
Tohle jsou Sunny a Zipp. A tohle Stará Bezinka.
Je nejstarší ve městě, dokonce to má i ve jméně.
Je nám ctí, Stará…
Takhle se tady nemluví. Dejte jí ty košíky.
Dárkové koš-koše z divoké trávy?
Jak pozorné. A uctivé.
Stará Bezinka je uzdohvozdská vypravěčka.
Zná příběhy předávané z generace na generaci poníků.
Všechnu minulost má v hlavě. Chápete to?
To mi připomíná příběh, jak mýval kousl hada.
Ten je skvělý!
Některé její příběhy nedávají hned smysl,
ale pomůže vám dozvědět se o Equestrii víc.
Mým kamarádům by se hodila tvá pomoc.
Popovídala bys nám něco?
Pod jednou podmínkou.
Chci se podívat do velkoměsta!
Větrné vrchy?
Ano! Vezmete mě?
Rádi tě provedeme.
Hurá!
Musím se sbalit.
Pořád tam nosí kolové sukně?
Zraněná kočka říká: „Mňau-au.“
Au.
Mňau-au.
Tohle ti vyvolá vzpomínky.
Speciální ochutnávka čaje v mé krystalové čajovně.
Jestlipak si vzpomenu…
Pořád to jde.
Mňam!
Já to věděl. Pořád miluješ „Mistyin mysti-čaj“.
Pojmenoval jsem ho po tobě, ale neprodávám ho.
Už nevím, co v něm je. Máš vypito?
Udělám ti další šálek.
Už mi čaje stačilo, Abece… Tati.
Nemáš na tom seznamu ještě něco?
Vlastně ano.
„Au-au,“ houká zraněná sova.
Sova…
Slam poetry. Tvoje oblíbená.
Pamatuješ, jak jsi vyhrála s „Odrazy třpytivého krystalu“?
Ne. Nepamatuju. A zní to strašně…
Roztomile? Jo, to bylo!
- Pojď. - Počkat…
Užila sis let kouzelným vozem?
Ano! Jako kdysi, když jsem kopýtko-létala.
Když už jsme konečně tady, máme na tebe pár otázek…
Je to možné?
Nakupování na Hříbové.
Jaký zázrak, že to ikonické místo vidím.
Podívejte!
Víte, že tohle bylo v módě, když jsem byla malá?
Neuvěřitelné, že se to vrací.
Jo. Mě by zajímal ten starý zlý alikorn Opaline.
Co? Víš o ní něco?
Ten pegas je k neuvěření!
Má na sobě klobouk z Butiku v kolotoči.
Víte, jak těžko se shání? A hele! Ty hudebniny…
Tohle nikam nevede.
Nedokáže se soustředit a ty příběhy jsou nesmysly.
Jo, jsou trochu…
Ale víš, co říkala Izzy. Uvidíme, co řekne.
Asi toho bude hodně.
Možná nám o Opaline prozradí něco ve starém hangáru.
Skvělé! To ji osvěží paměť.
Svěží je dost… Počkej!
Zpomal!
Hustý.
Fakt skvělá volba.
Pardon. Už nemůžu!
To bylo geniální!
Překypuji emocemi.
O čem to bylo?
Byl to komentář ke ztrátě identity.
Naplněný pocity strachu
ze znovunalezení křehkého vztahu otce a dcery.
To jste slyšeli?
Aha.
Nebo možná říkala něco o umyvadlech.
Jo, taky možnost.
Myslel jsem, že tu budeš.
Co se stalo? Ráda vystupuješ.
Ne, nemám to ráda!
Alespoň teď už ne.
Nesnáším pozornost.
Nemám ráda hřiště.
Promiň, ale celý den byl hrůza.
Nelíbilo se ti vůbec nic?
Ne, nelíbilo.
Vlastně ani nevím, co ráda dělám.
Nebo kdo jsem.
Ještě jsem neměla šanci to zjistit.
Onyx a Dapple měli pravdu. Chci, abys tu byla doma.
Necítím se doma.
Sotva to tu znám. Sotva znám sebe. A ty mě taky sotva znáš.
Uběhlo tolik času. Tolik se toho stalo.
Ta klisnička, kterou jsi miloval, už tu není.
Omlouvám se. Moc mě to mrzí.
To jsem si neuvědomil.
Chtěl jsem ti ukázat, že mi na tobě záleží. Ale chápu.
Chceš být sama.
Ne, už nechci být sama.
To jsem byla vždycky.
Ale teď mám tebe.
Nějak mám tebe.
Tatínka!
Moje Misty-Wisty.
Máš pravdu. Lpěl jsem na minulosti.
Na bolesti z tvé ztráty. A stal jsem se paličatý.
Můžeš se zeptat kohokoli, jak jsem byl nevrlý.
Začneme znovu. Já jsem Abeceďák a jsem tvůj otec.
Nic o tobě nevím, ale až budeš připravená,
chci slyšet všechno o tvém životě a tom, kým jsi teď.
Ráda tě znovu poznávám.
Já jsem Misty. Zkráceně Tea.
Tea jako čaj?
- To se mi líbí. - Teď mě to napadlo.
Pořád nám ještě zbývá trocha našeho dne.
Co bys chtěla dělat ty?
Tudy, Bezinko. Něco ti ukážeme.
Něco mi ukážete? Tak to si nasadím tyhle nové brýle.
Zvolila jsem klasické. Super mladistvé!
Musím se protáhnout.
Ta je pružná! A ukecaná.
Jednou jsem byla na třpytivé svatbě,
ale poníci tam házeli kopýtky, a já si skoro vyhodila kyčel.
Jestli něco zjistíme, tak určitě tady.
Tak se podíváme.
No teda!
Nádherný hangár.
Připomíná mi čas, kdy byly všechny země spojené.
Konečně. Je to tady.
Kdysi dávno existoval kouzelný netopýr jménem Dawn.
Byla obklopena dalšími netopýry,
ale jeden odmítal s ostatními vycházet.
Tenhle netopýr si chtěl volně lítat a žrát všechno ovoce sám.
Tak Dawn promluvila s pavoukem, který utkal krásnou síť,
aby toho chamtivce udržel pryč.
Nakonec Dawn ochránila své hnízdo,
ale zlý netopýr se dodnes snaží ze sítě uniknout.
A proto někteří žerou ovoce a jiní hmyz.
Toť vše.
- To byl krásný příběh. - Jo.
Díky, že jsi nám ho pověděla.
Fakt byl hezký.
- Ale nic z toho. - Zkusily jsme to.
Aspoň si to Bezinka užila.
Vypadá spokojeně
Udělat pro ni něco takového? Už to je výhra.
Děkuji vám za ten nejlepší výlet v životě, klisničky.
- Není zač. - Zasloužíš si to.
Nezapomenu na něj.
Hlavně když jsem viděla ten nový Strom spojení. Nádherný.
Cože?
Ano. Strom spojení. Tamhle.
Jako náš krásný Strom přání v Uzdovém hvozdu.
Co je Strom spojení?
Jsou to mocné stromy.
Stvořené pouze skutečným přátelstvím mezi poníky.
Stromy spojení spolu komunikují a jejich kořeny je magicky propojují.
Jsou to naši ochránci. A my musíme na oplátku chránit je.
Ty jo!
Díky, žes nám o tom pověděla.
To vše za den existence se znalostmi mých předků,
hlavně pra-pra-pra-pratety Divožerky.
S tou je to náročně.
Přestaňte kecat, slyším vás.
Říkal jsem, že jsem trpělivý, ale nemůžu se dočkat, co máš za lubem.
Můžeš otevřít oči.
Čaj?
Čaj.
Ne jen tak ledajaký čaj. Namíchala jsem novou směs. Ochutnej.
Lahodné.
Nejdřív je trochu hořký, ale pak se zjemní a je uklidňující.
Čajová metafora pro tebe.
Jako poezie!
Jsem za tuhle druhou šanci s tebou moc vděčný.
Jsi doma.
Upřímně se tu pořád necítím moc doma.
Nevím proč.
Vím, co uděláme.
Jen si musím zavolat.
Ta-ta-da! Chápeš? Tá-ta?
Krystalový maják?
Promiň, ještě jsme vše nevybalili. Máš fakt těžké věci.
Co v tom je?
Polož to! Utrhneš si drápek!
Co to znamená?
Zeptal jsem se tvých přátel, jestli bys mohla bydlet s nimi.
Můžu?
Moc ráda!
Zrovna jsem to ustlal! No nic.
Nemusíš bydlet se mnou.
Nemusíš nic, co nechceš.
Jsi dospělý poník. Ne moje malá klisnička. A to je v pořádku.
Ale každý týden mi volej.
A v lednici máš zdravé jídlo.
A ten čaj se ti tak povedl,
že jsem ti nechal krabici sušených bylin,
aby sis mohla dělat svůj.
Super!
Budeš mi moc chybět.
Ty mně taky, tati.
Pořád to umím.
My chceme taky!
Severní vítr. Jak jsi mi chyběl.
Jednou se Severní vítr utkal s Jižním a vzniklo z toho tornádo.
Utkal? To bude ale příběh.
Je v tom nějaké tajné poselství?
Vítr sebou vždy nese poselství.
Když do něj vletíš ve čtvrtek, pochopíš to.
- Jste zpátky - Chyběli jste nám!
- Je tu i Misty! - Ahoj, Abeceďáku.
Tomu neuvěříte! Bezinko, povíš jim to?
Začalo to kouzelným netopýrem.
Myslela ten druhý příběh.
Aha! Stromy spojení.
Všechny jsou magicky propojené…
Překlad titulků: Beata Krenželoková